## 27. máj 2008

## Utorok, cezročné obdobie, 8. týždeň
4. týždeň žaltára

POSVÄTNÉ ČÍTANIE

V. Bože, príď mi na pomoc.
R. Pane, ponáhľaj sa mi pomáhať.

Sláva Otcu. Ako bolo. Aleluja.

HYMNUS

I. Ak je posvätné čítanie v noci alebo včasráno:

Hoc je noc, bdejme a ochotne vstaňme,
o svätých žalmoch pritom rozjímajme
a vrúcnym srdcom Bohu zaspievajme
ľúbezné hymny.

Kráľovi nášmu vzdajme česť a chválu,
nech je náš život Bohu na oslavu,
aby sme všetci v nebi mali slávu
s jeho svätými.

Daj nám to, Bože, veď sme tvoje deti,
Otec, Syn Boží, Tešiteľ Duch Svätý;
nech po celom svete zbožný spev letí
na vašu slávu. Amen.

II. Ak je posvätné čítanie cez deň:

Ku našim prosbám nakloň svoj sluch, Pane,
Bože, k nám schýľ sa v láskavosti svojej,
vypočuj prosby svojich služobníkov
v modlitbe vrúcnej.

Láskavo zhliadni zo svätého trónu,
zjasnenou tvárou lampáše hneď zapáľ
oleja nášho a temnotu vyžeň
zo srdca všetku.

Hriechy nám odplav v hojnej láskavosti,
nečisté škvrny umy, rozlám putá,
ušetri hriešnych, zdvihni tých, čo padli,
pravicou svojou.

Sláva buď Bohu, večitému Otcu,
sláva i Synu, zrodenému z Otca,
sláva i Duchu Svätému, čo vládne
po všetky veky. Amen.

PSALMÓDIA

Ant. 1 Pane, nech dôjde ku tebe moje volanie; neskrývaj svoju tvár predo mnou.

Žalm 102
Vyhnancove sľuby a prosby

Boh nás potešuje v každom súžení. (2 Kor 1, 4)

I

Pane, vyslyš moju modlitbu *
a moje volanie nech dôjde ku tebe.
Neskrývaj svoju tvár predo mnou; †
v deň môjho súženia *
nakloň ku mne svoj sluch.
Kedykoľvek ťa budem vzývať, *
čím skôr ma vypočuj.
Lebo moje dni sa tratia ako dym *
a kosti mám rozpálené sťa pahreba.
Moje srdce je zdeptané ako tráva a vysychá, *
takže zabúdam jesť svoj chlieb.
Od samého náreku *
som iba kosť a koža.

Som ako pelikán na púšti, *
ako kuvik uprostred zrúcanín.
Nemôžem spať *
a som ako osamelý vrabec na streche.
Moji nepriatelia ma potupujú každý deň, *
preklínajú ma tí, čo zúria proti mne.

Veď popol jedávam ako chlieb *
a nápoj miešam so slzami;
to pre tvoj hnev a výčitky, *
lebo ty si ma najprv vyzdvihol a potom odsotil.
Moje dni sú ako tieň, ktorý sa nakláňa, *
a ja schnem sťa tráva.

Ant. 1 Pane, nech dôjde ku tebe moje volanie; neskrývaj svoju tvár predo mnou.

Ant. 2 Pane, zhliadni na modlitbu núdznych.

II

Ale ty, Pane, trváš večne *
a spomienka na teba z pokolenia na pokolenie.
Vstaň a zľutuj sa nad Sionom, †
lebo už je čas, aby si sa nad ním zľutoval, *
lebo už je tu ten čas.
Veď tvoji služobníci milujú jeho kamene *
a ľútostia nad jeho troskami.

Tvojho mena, Pane, budú sa báť pohania *
a tvojej slávy všetci zemskí králi;
lebo Pán vystaví Sion *
a zjaví sa vo svojej sláve.
Zhliadne na modlitbu núdznych *
a nepohrdne ich prosbami.

Nech sa to zaznačí pre pokolenie budúce *
a obnovený ľud oslávi Pána.
Veď Pán hľadí zo svojej vznešenej svätyne *
a z nebies pozerá na zem;
čuje nárek zajatých *
a odsúdeným na smrť vracia slobodu,
aby na Sione hlásali meno Pánovo *
a v Jeruzaleme jeho slávu,
keď sa tam zídu vospolok národy *
a kráľovstvá, aby slúžili Pánovi.

Ant. 2 Pane, zhliadni na modlitbu núdznych.

Ant. 3 Pane, ty si stvoril zem, aj nebesia sú dielom tvojich rúk.

III

Cestou mi sily podlomil *
a skrátil moje dni.
Hovorím: „Bože môj, †
neber ma v polovici mojich dní; *
tvoje roky trvajú z pokolenia na pokolenie.
Na začiatku si stvoril zem, *
aj nebesia sú dielom tvojich rúk.
Ony sa pominú, ale ty zostaneš; †
rozpadnú sa sťa odev, *
vymeníš ich ako rúcho a zmenia sa.

Ale ty ostávaš vždy ten istý *
a tvoje roky sú bez konca.
Deti tvojich služobníkov budú bývať v bezpečí *
a ich potomstvo bude pevné pred tebou.“

Ant. 3 Pane, ty si stvoril zem, aj nebesia sú dielom tvojich rúk.

V. Počúvaj, ľud môj, moju náuku.
R. Nakloň sluch k slovám mojich úst.

PRVÉ ČÍTANIE

Z Knihy Jób

3, 1-26
Jóbov nárek

Jób otvoril ústa a preklínal svoj deň:
„Nech zhynie deň, v ktorý som sa narodil,
aj noc, keď povedali: ,Počal sa človek.‘
Nech sa ten deň na tmu obráti,
nech ho Boh zhora nehľadá
a nech nad ním nezažiari svetlo.
Nech ho zahalí tma a tôňa smrti,
nech naň doľahne mrákava
a nech ho zavalí horkosť.
Tej noci nech sa zmocní temný víchor,
nech sa nezaráta do dní roka,
ani nezapočíta medzi mesiace.
Nech je to noc osamelá a bez chvály.
Nech ju prekľajú tí, čo preklínajú deň,
tí, čo sú hotoví zobudiť Leviatana.
Nech sa zatmia hviezdy ešte pred brieždením,
nech očakáva svetlo, ale nadarmo,
nech neuvidí viečka zornice,
lebo nezavrela bránu lona, ktoré ma nosilo,
a neodstránila zlo spred mojich očí.
Prečo som v lone nezomrel
alebo nezahynul hneď,
ako som vyšiel z matkinho života?
Načo ma vzali na kolená,
prečo ma na prsiach dojčili?
Teraz by som už ticho spal
a v spánku odpočíval
s kráľmi a radcami krajiny,
ktorí si stavali náhrobky;
alebo s kniežatami, čo mali zlato
a svoje domy striebrom plnili.
Prečo nie som ako zahrabané nedochôdča,
ako počatí, čo neuzreli svetlo?
Tam bezbožní prestávajú zúriť,
tam si vyčerpaní odpočinú.
Tam sú aj väzni na pokoji
a nepočujú hlas dozorcu.
Je tam malý i veľký
a otrok oslobodený od svojho pána.

Načože je úbohému svetlo
a život tým, čo majú horkosť v duši,
čo čakajú smrť, ale neprichádza,
hoci ju hľadajú viac ako skrytý poklad
a veľmi sa radujú
a tešia na hrob?
Načo je život človeku,
ktorému je skrytá jeho cesta
a ktorého Boh obkľúčil temnotami?

Skôr, ako by som jedol, vzdychám
a môj rev je ako vody záplavy.
Lebo prišiel na mňa strach, ktorého som sa bál,
a stalo sa to, čoho som sa obával.
Nemal som pokoja, nemal som odpočinku,
nemal som oddychu
a ešte prichádza na mňa hnev.“

RESPONZÓRIUM

Jób 3, 24-26; 6, 13
R. Skôr, ako by som jedol, vzdychám a môj rev je ako vody záplavy. Lebo prišiel na mňa strach, ktorého som sa bál, a stalo sa to, čoho som sa obával. * A ešte prichádza na mňa tvoj hnev, Pane.
V. Vari niet vo mne pomoci pre mňa a vzdialila sa aj sila odo mňa? * A ešte prichádza na mňa tvoj hnev, Pane.

DRUHÉ ČÍTANIE

Z Vyznaní svätého biskupa Augustína

(Lib. 10, 1, 1 – 2, 2; 5, 7: CCL 27, 155. 158)

Pane, ty do mňa vidíš, nech som akýkoľvek

Kiež poznám teba, ty, čo poznáš mňa, kiež ťa poznám, „ako som aj ja poznaný“. Ty, sila mojej duše, vojdi do nej a prispôsob si ju, aby si ju mal a vlastnil „bez škvrny a vrásky“. Toto je moja nádej, preto hovorím. A v tejto nádeji sa radujem, keď sa radujem rozumne. Všetko ostatné v tomto živote treba tým menej oplakávať, čím viac sa oplakáva, a tým viac treba oplakávať, čím menej sa to oplakáva. „Ty miluješ pravdu,“ lebo „kto ju koná, ide na svetlo“. Chcem ju konať vo svojom srdci pred tebou vyznaním a svojím perom pred mnohými svedkami.
Veď čo by vo mne mohlo zostať utajené pred tebou, Pane, keď je pred tvojimi očami obnažená priepasť ľudského svedomia, aj keby som sa ti nechcel vyznávať? Teba by som skryl pred sebou, a nie seba pred tebou. Teraz je mi však svedkom môj nárek, že sa nepáčim sebe, preto ty žiariš a páčiš sa mne, teba milujem a túžim po tebe. Hanbím sa za seba, odvrhujem seba a volím si teba a nechcem sa páčiť ani tebe ani sebe, iba ak v tebe.
Ty teda, Pane, do mňa vidíš, nech som akýkoľvek, a povedal som, prečo sa ti vyznávam. A nerobím to počuteľnými slovami a počuteľným hlasom, ale slovami duše a hlasom myšlienky, ktorému tvoje ucho rozumie. Keď som zlý, vyznávať sa ti nie je nič iné, ako nepáčiť sa sebe. A keď som dobrý, vyznávať sa ti nie je nič iné, ako nepripisovať to sebe. „Lebo ty, Pane, žehnáš spravodlivého,“ ale najprv ho „ospravedlňuješ ako bezbožného“. A preto je moje vyznanie pred tvojím pohľadom, môj Bože, tiché i nie tiché. Je tiché, bez hluku, ale hlasné v nadšení.
Ty ma, Pane, súdiš, lebo hoci nik z ľudí nevie, „čo je v človeku, iba ak duch človeka, ktorý je v ňom“, predsa je v človeku niečo, o čom nevie ani sám duch človeka, ktorý je v ňom. Ale ty, Pane, vieš o ňom všetko, lebo ty si ho stvoril. Ja však viem o tebe niečo, čo o sebe neviem, hoci pred tvojím pohľadom pohŕdam sebou a považujem sa za zem a popol.
Pravda, „teraz vidíme len nejasne, akoby v zrkadle, ešte nie z tváre do tváre,“ a preto kým som vzdialený od teba, som prítomnejší sebe ako tebe. Pritom viem, že tebe nemožno nijako ublížiť, ja však neviem, ktorým pokušeniam dokážem odolať a ktorým nie. A nádej je v tom, že si verný a nedovolíš nás skúšať nad naše sily, ale so skúškou dávaš aj východisko, aby sme mohli vydržať.
Chcem teda vyznávať, čo o sebe viem, chcem vyznávať aj to, čo o sebe neviem. Lebo aj čo viem o sebe, viem preto, že ma ty osvecuješ, a čo o sebe neviem, neviem dovtedy, kým nie sú moje temnoty ako poludnie pred tvojou tvárou.

RESPONZÓRIUM

Ž 130, 1b. 2b. 7
R. Pane, ty ma skúmaš a vieš o mne všetko. * Už zďaleka vnímaš moje myšlienky.
V. Kam môžem ujsť pred tvojím duchom a kam utiecť pred tvojou tvárou? * Už zďaleka vnímaš moje myšlienky.

MODLITBA
Prosíme ťa, všemohúci Bože, daj, aby sa život na zemi rozvíjal v pokoji podľa tvojej vôle a aby tvoja Cirkev mohla nerušene a radostne plniť poslanie, ktoré si jej zveril. Skrze nášho Pána Ježiša Krista, tvojho Syna, ktorý je Boh a s tebou žije a kraľuje v jednote s Duchom Svätým po všetky veky vekov.

Generované: 10. apríl 2008, 14:39.
www.breviar.sk © 1999-2008 Juraj Vidéky