Liturgia hodín

## 20. august 2009

## Sv. Bernarda, opáta a učiteľa Cirkvi, spomienka

Narodil sa roku 1090 neďaleko Dijonu vo Francúzsku. Nábožne ho vychovali a roku 1111 vstúpil do rehole cistercitov. Čoskoro ho zvolili za opáta kláštora v Clairvaux. Svojou činnosťou a príkladom vynikajúcim spôsobom viedol bratov k čnostiam. Keďže v Cirkvi vznikali schizmy, precestoval Európu, aby obnovil pokoj a jednotu. Napísal veľa teologických a asketických diel. Zomrel roku 1153.

POSVÄTNÉ ČÍTANIE

V. Bože, príď mi na pomoc.
R. Pane, ponáhľaj sa mi pomáhať.

Sláva Otcu. Ako bolo. Aleluja.

HYMNUS

Večné slnko, ty prenikáš
svetlom svet, všetko stvorenie,
ty nadpozemské svetlo sŕdc:
nech vrúcny spev náš tebe znie.

Tvoj Svätý Duch vždy stará sa
o živé lampy planúce:
ich žiara svetu odkrýva
cesty ku spáse vedúce.

Čo plynie z tvojich svätých úst
a srdciam z prirodzenosti,
to všetko zaskvelo sa zas
vo služobníkoch milosti.

V ich kruhu slávu požíva
blažený muž, čo čnosťami,
múdrosťou žiaril na zemi;
aj my ho ctíme chválami.

A prosíme ho, nech aj nám
ukáže cesty Pánove,
aby nás ruky Otcove
objali v teplom domove.

Vyslyš nás, Otče láskavý,
pomôž nám, Kriste, Kráľ slávy,
s Otcom i Duchom Boh pravý
a vládni, kraľuj nad nami. Amen.

PSALMÓDIA

Ant. 1 Nepomôže im vlastné rameno, ale tvoja pravica a jas tvojej tváre.

Žalm 44
Pohromy národa

V tomto všetkom slávne víťazíme skrze toho, ktorý nás miluje. (Rim 8, 37)

I

Bože, na vlastné uši sme počuli, †
naši otcovia nám rozprávali *
o dielach, ktoré si vykonal za ich dní, za dní pradávnych.
Ty si svojou rukou vyhnal pohanov a našich otcov si usadil, *
zničil si národy, a našich otcov si rozmnožil.

Veď nie svojím mečom získali krajinu, *
nepomohlo im vlastné rameno,
ale tvoja pravica, tvoje rameno a jas tvojej tváre, *
lebo ich máš rád.
Ty si môj kráľ a môj Boh, *
ty pomáhaš Jakubovi.
Len s tebou sme zahnali nepriateľov *
a v tvojom mene zničili tých, čo sa vzbúrili proti nám.

Nespolieham sa veru na svoj luk, *
ani môj meč ma nezachráni.
Ty si nás zachránil pred utláčateľmi *
a zahanbil si tých, čo nás nenávideli.
V Bohu sa budeme chváliť celý deň *
a naveky budeme velebiť tvoje meno.

Ant. 1 Nepomôže im vlastné rameno, ale tvoja pravica a jas tvojej tváre.

Ant. 2 Pán od vás neodvráti svoju tvár, ak sa obrátite k nemu.

II

Ale teraz si nás zavrhol a zahanbil, *
už netiahneš, Bože, s našimi vojmi.
Zahnal si nás na útek pred našimi nepriateľmi *
a sme korisťou tých, čo nás nenávidia.
Vydal si nás ako ovce na zabitie *
a roztrúsil si nás medzi pohanov.

Svoj ľud si predal bez zisku *
a neobohatil si sa jeho predajom.
Vystavil si nás na potupu susedom *
a na posmech i pohanu nášmu okoliu.
Urobil si z nás príslovie pre pohanov *
a národy krútia hlavou nad nami.

Celý deň mám pred očami svoju potupu *
a rumenec hanby mi pokrýva tvár,
keď počúvam potupné a posmešné hlasy, *
keď vidím, ako nepriateľ horí pomstou.

Ant. 2 Pán od vás neodvráti svoju tvár, ak sa obrátite k nemu.

Ant. 3 Vstaň, Pane, a nezavrhni nás navždy.

III

Toto všetko nás postihlo, †
hoci sme nezabudli na teba *
a neporušili sme zmluvu s tebou.
Naše srdce sa neodvrátilo od teba, *
ani naše kroky nezišli z tvojej cesty,
a predsa si nás ponížil v kraji líšok *
a zahalil tôňou smrti.

Keby sme zabudli na meno nášho Boha *
a vzpínali ruky k bohu cudziemu,
či Boh na to nepríde? *
On predsa pozná tajnosti srdca.
Veď pre teba nás usmrcujú deň čo deň, *
pokladajú nás za ovce na zabitie.

Prebuď sa, Pane, prečo spíš? *
Vstaň a nezavrhni nás navždy.
Prečo odvraciaš svoju tvár? *
Vari môžeš zabudnúť na našu biedu a naše súženie?
Veď naša duša je pokorená až do prachu, *
naše telo je pritlačené k zemi.
Vstaň, Pane, pomôž nám *
a vykúp nás, veď si milosrdný.

Ant. 3 Vstaň, Pane, a nezavrhni nás navždy.

V. Pane, vyjasni tvár nad svojim služobníkom.
R. A nauč ma svojim ustanoveniam.

PRVÉ ČÍTANIE

Začiatok Knihy proroka Izaiáša

11, 1-16
Jesseho koreň. Návrat zvyškov Božieho ľudu

Toto hovorí Pán:
„Z kmeňa Jesseho vzíde ratolesť
a z jeho koreňov vyženie výhonok.
A spočinie na ňom duch Pánov:
duch múdrosti a rozumu,
duch rady a sily,
duch poznania a bázne pred Pánom.
A bude mať záľubu v bázni pred Pánom.

Nebude súdiť podľa zdania očí,
ani nebude karhať podľa počutia,
ale podľa spravodlivosti bude súdiť chudobných
a podľa práva bude rozhodovať
v prospech ponížených zeme.
Zem udrie prútom svojich úst
a dychom svojich perí usmrtí bezbožníka.
Spravodlivosť bude pásom jeho bedier
a vernosť opaskom jeho bokov.

Vlk bude bývať s baránkom,
leopard si ľahne vedľa kozliatka.
Teliatko i lev budú žrať spolu
a chlapček ich bude zaháňať.
Krava a medvedica sa budú spolu pásť,
ich mláďatá budú vedno odpočívať.
Lev sťa vôl sa bude kŕmiť slamou,
dojča sa bude hrať
nad dierou hada,
do skrýše vretenice
siahne rukou batoľa.
Nik nebude škodiť ani pustošiť
na celom mojom svätom vrchu;
lebo poznaním Pána bude naplnená zem,
ako vody napĺňajú moria.

V ten deň koreň Jesseho
sa vztýči ako znamenie národom;
pohania ho budú vyhľadávať
a slávny bude jeho príbytok.
V ten deň Pán opäť vystrie svoju ruku,
aby si priviedol zvyšok svojho ľudu,
ktorý zostal po Asýrsku a Egypte,
Patrose a Etiópii,
Elame a Senaare,
Emate a morských ostrovoch.
Zdvihne znamenie nad národmi
a zhromaždí izraelských utečencov,
pozbiera roztratených Júdovcov
zo štyroch strán zeme.
Prestane Efraimova nevraživosť
a Júdovi nepriatelia zahynú.
Efraim nebude žiarliť na Júdu
a Júda nebude bojovať proti Efraimovi.
Vrhnú sa na ramená Filištíncov na západe,
spolu budú plieniť synov východu;
vystrú svoju ruku na Edom a Moab
a synovia Amona ich budú poslúchať.

Pán vysuší jazyk Egyptského mora
a v sile svojho dychu
zdvihne svoju ruku nad rieku
a rozbije ju na sedem potokov,
tak, že im dá prejsť obutým.
To bude cesta pre zvyšok môjho ľudu,
ktorý zostane po Asýrsku,
ako ju Izrael mal v ten deň,
keď vystupoval z egyptskej krajiny.“

RESPONZÓRIUM

Iz 55, 12; 11, 16
R. V radosti vyjdete a v pokoji sa vrátite. * Vrchy a kopce budú spievať pred vami chválospev a všetky stromy kraja budú tlieskať rukami.
V. To bude cesta pre zvyšok môjho ľudu, ako ju Izrael mal v ten deň, keď vystupoval z egyptskej krajiny. * Vrchy.

DRUHÉ ČÍTANIE

Z Rečí svätého opáta Bernarda na Pieseň piesní

(Sermo 83, 4-6: Opera omnia, Edit. Cisterc. 2 [1958], 300-302)

Milujem preto, lebo milujem, milujem, aby som miloval

Láska stačí sama sebe, ona sa páči sama sebou a sama pre seba. Sama sebe je zásluhou i odmenou. Láska nehľadá mimo seba ani dôvod ani ovocie. Jej ovocím je jej úžitok. Milujem preto, lebo milujem, milujem, aby som miloval. Láska je veľká vec, ale iba ak sa vracia k svojmu počiatku, ak je návratom k svojmu východisku, ak prúdi späť k svojmu prameňu a stále z neho čerpá, aby mohla ustavične prúdiť. Láska je zo všetkých hnutí, mohutností a citov duše to jediné, čím môže stvorenie, aj keď nie v rovnakej miere, odpovedať Stvoriteľovi alebo aspoň splácať podobným. Lebo keď Boh miluje, nechce nič iné, iba byť milovaný. On nemiluje kvôli ničomu inému, len aby bol milovaný, lebo vie, že tí, čo ho milujú, sú zo samej lásky blažení.
Láska Ženícha, alebo skôr Ženích-láska, žiada iba opätovanie lásky a vieru. Nech je teda milovanej dovolené opätovať lásku. Ako by mohla nemilovať nevesta, a ešte nevesta Lásky? Ako by bolo možné nemilovať Lásku?
Právom sa zrieka všetkých ostatných záľub a celá sa oddáva jedine láske tá, ktorá má láske samej odpovedať opätovaním lásky. Veď keby sa aj celá rozplynula v láske, čože je to v porovnaní s trvalým prúdením z onoho prameňa? Lebo isto neoplývajú rovnakou hojnosťou milujúci a Láska, duša a Slovo, nevesta a Ženích, Stvoriteľ a stvorenie, asi tak ako smädný a prameň.
Čo teda? Zanikne preto a úplne sa rozplynie sľub nevesty, túžba vzdychajúceho, žiar lásky milujúceho, dôvera odvážneho len preto, že nevládze udržať krok s obrom, pretekať sa v sladkosti s medom, v miernosti s baránkom, v čistote s ľaliou, v jasnosti so slnkom, v láske s tým, ktorý je láskou? Nie! Lebo aj keď stvorenie menej miluje, pretože je menšie, ak miluje z celej svojej bytosti, kde je úplnosť, tam už nič nechýba. Preto takto milovať znamená zasnúbiť sa, lebo nemôže takto milovať a byť málo milované, a v súhlase dvoch spočíva úplné a dokonalé manželstvo. Len nech nik nepochybuje, že Slovo miluje dušu aj skôr aj väčšmi.

RESPONZÓRIUM

Ž 31, 20a; 36, 9
R. Pane, tvoja dobrota je taká nesmierna * A vyhradil si ju bohabojným.
V. Opájajú sa blahobytom tvojho domu a pijú z potoka tvojich rozkoší. * A vyhradil si ju bohabojným.

MODLITBA
Milosrdný Bože, svätému opátovi Bernardovi si dal milosť, aby bol svetlom v tvojej Cirkvi a horel za jej obnovu; na jeho príhovor naplň aj nás duchom horlivosti, aby sme stále žili ako synovia svetla. Skrze nášho Pána Ježiša Krista, tvojho Syna, ktorý je Boh a s tebou žije a kraľuje v jednote s Duchom Svätým po všetky veky vekov.

Generované: 18. december 2008, 20:04.
www.breviar.sk © 1999-2008 Juraj Vidéky