Liturgia hodín

## 10. január 2009

## Sobota, vianočné obdobie, 2. týždeň
2. týždeň žaltára

POSVÄTNÉ ČÍTANIE

V. Bože, príď mi na pomoc.
R. Pane, ponáhľaj sa mi pomáhať.

Sláva Otcu. Ako bolo. Aleluja.

HYMNUS

Hľa, králi Dieťa uzreli,
pokorne pred ním kľakajú
a zlato, myrhu, kadidlo
s láskou mu odovzdávajú.

Všimni si, Chlapček, odznaky
moci a svojho kráľovstva;
Otec ti určil trojaké
poslanie podľa proroctva:

Kadidlo sábske, zlatý dar
hlásajú, že si Boh a Kráľ,
kým trpká myrha hovorí,
ako Syn Boží umrieť má.

Betlehem, mesto preslávne,
len v tebe narodiť sa smel
— v nijakom inom veľmeste —
vtelený Boh, náš Spasiteľ.

Jak proroci už hlásali,
mu Otec, Tvorca, prikázal,
aj v Písme je to písané,
by vládu do rúk svojich vzal:

kráľovstvo, ktoré zahŕňa
nebo a moria, pevniny,
východ a západ slnka, hviezd,
podsvetie, nebies končiny.

Nech ti je sláva, Ježišu,
cez večnosť, v ktorej kraľuješ
s Otcom i Duchom Presvätým,
že sa dnes ľudstvu zjavuješ. Amen.

PSALMÓDIA

Ant. 1 Pamätaj na nás, Pane, navštív nás svojou spásou.

Žalm 106
Hriechy ľudu a Božie zmilovanie v dejinách spásy

Toto bolo napísané ako napomenutie pre nás, ktorých zastihol koniec vekov. (1 Kor 10, 11)

I

Oslavujte Pána, lebo je dobrý, *
lebo jeho milosrdenstvo trvá naveky.

Kto vyrozpráva mocné skutky Pánove, *
kto všetku jeho chválu rozhlási?
Blažení sú tí, čo zachovávajú právo *
a konajú spravodlivo v každý čas.

Pamätaj na nás, Pane, z lásky k svojmu ľudu, *
navštív nás svojou spásou,
aby sme videli šťastie tvojich vyvolených, †
aby sme sa radovali z radosti tvojho ľudu *
a boli hrdí na teba so všetkými tvojimi dedičmi.

Hrešili sme ako naši otcovia, *
konali sme bezbožne, páchali sme neprávosť.
Naši otcovia v Egypte nechápali tvoje zázraky, †
zabudli na tvoje veľké dobrodenia *
a popudzovali ťa, keď sa blížili k moru, k Červenému moru.
Ale Boh ich pre česť svojho mena zachránil, *
aby ukázal svoju moc.

Červenému moru pohrozil a ono vyschlo; *
po morskom dne ich previedol ako po púšti.
Vyslobodil ich z rúk nevraživca *
a vymanil z rúk nepriateľa.
Ich utláčateľov voda zaliala, *
ani jeden z nich nezostal nažive.
Až potom uverili jeho slovám *
a pieseň chvály mu spievali.

No onedlho na jeho skutky zabudli *
a jeho rozhodnutiu sa vzopreli.
Na púšti sa oddali žiadostivosti *
a v bezvodnej krajine pokúšali Boha.
Dal im, čo si žiadali, *
ba dopustil, že sa presýtili.

V tábore zanevreli na Mojžiša *
a na Árona, posväteného Pánovho.
Otvorila sa zem a pohltila Dátana *
a zatvorila sa nad tlupou Ábironovou.
I vzbĺkol oheň v ich zástupe *
a bezbožníkov spálili plamene.

Ant. 1 Pamätaj na nás, Pane, navštív nás svojou spásou.

Ant. 2 Dávaj pozor, aby si nikdy nezabudol na zmluvu s Pánom, svojím Bohom.

II

Urobili si teľa na Horebe *
a klaňali sa soche uliatej;
i zamenili svoju slávu *
za podobu býka, ktorý trávu požiera.
Zabudli na Boha, svojho záchrancu, *
ktorý vykonal veľké divy v Egypte,
zázraky v Chámovej krajine, *
v Červenom mori skutky úžasné.
Už povedal, že ich vyhubí, *
keby nebolo Mojžiša, jeho vyvoleného.
On si stal v prielome pred neho, *
aby odvrátil jeho hnev; aby ich nezničil.

Pohrdli krajinou, po ktorej hodno túžiť, *
neverili jeho slovám.
Vo svojich stanoch šomrali, *
nepočúvali Pánov hlas.
Vtedy zdvihol ruku proti nim, *
že ich zničí na púšti.
A že ich potomstvo roztrúsi medzi pohanmi *
a že ich rozoženie do cudzích krajín.

I pridali sa k Beélfegorovi, *
jedli z obetí mŕtvym bôžikom;
popudzovali Boha svojou podlosťou, *
až skaza na nich doľahla.
Ale povstal Fínes, vykonal rozsudok *
a pohroma prestala.
K dobru sa mu to pripočítalo *
z pokolenia na pokolenie naveky.

Pri meríbskych vodách popudili ho ku hnevu; *
Mojžiš tu zle pochodil ich vinou;
tak ho rozčúlili, *
že nerozvážne slová vyslovil.

Ant. 2 Dávaj pozor, aby si nikdy nezabudol na zmluvu s Pánom, svojím Bohom.

Ant. 3 Zachráň nás, Pane, a zhromaždi nás z krajín pohanských.

III

Nevyhubili národy, *
ako im Pán bol rozkázal.
Ale zmiešali sa s pohanmi *
a osvojili si ich správanie.
Uctievali sošky ich bôžikov *
a tie sa im stali osídlom.

Synov a dcéry *
obetovali zlým duchom.
Prelievali krv nevinnú, †
krv svojich synov a dcér *
obetovali modlám Kanaánu.
A zem bola poškvrnená krvou; †
znečistili sa svojimi skutkami *
a porušovali vernosť svojimi zločinmi.

Pán vzplanul hnevom proti svojmu ľudu, *
až sa mu sprotivilo jeho dedičstvo;
vydal ich do rúk pohanov; *
vládli nad nimi tí, čo ich nenávideli.
Nepriatelia ich trápili, *
pokorili a uvrhli do svojho područia.

Častejšie ich vyslobodil; †
no oni ho vždy rozčúlili nejakým výmyslom, *
až pre svoje neprávosti vyšli navnivoč.
Ale on zhliadol na ich súženie, *
keď počul ich náreky.

Rozpamätal sa na svoju zmluvu *
a zľutoval sa nad nimi, lebo je veľmi milosrdný.
A vzbudil k nim súcit *
u všetkých, čo ich odviedli do zajatia.

Zachráň nás, Pane, Bože náš, *
a zhromaždi nás z krajín pohanských,
aby sme mohli tvoje sväté meno velebiť *
a tvojou slávou sa honosiť.

Nech je zvelebený Pán, Boh Izraela, †
od vekov až naveky. *
A všetok ľud nech privolá: „Staň sa. Amen.“

Ant. 3 Zachráň nás, Pane, a zhromaždi nás z krajín pohanských.

V. Prišiel Boží Syn.
R. A dal nám schopnosť poznať pravého Boha.

PRVÉ ČÍTANIE

Z knihy proroka Izaiáša

63, 19b – 64, 11
Vrúcna prosba o Božiu návštevu

Kiež by si prelomil nebesia a zostúpil!
Vrchy by sa rozplynuli pred tebou.
Ako oheň spaľuje raždie,
ako oheň privádza vodu do varu,
tak daj poznať svoje meno svojim nepriateľom,
aby sa pred tebou chveli národy,
ako keď si robil divy, ktoré sme nečakali.
Zostúpil si a vrchy sa rozplynuli pred tebou.

Od vekov nebolo slýchať, ucho nepočulo,
oko nevidelo, aby bol okrem teba iný Boh,
ktorý by pomáhal tým, čo v neho dúfajú.
Vychádzaš v ústrety tým,
čo s radosťou konajú spravodlivo,
tým, čo si na tvojich cestách spomínajú na teba.
Ty si sa hneval, a my sme hrešili.
Dlho sme ti boli neverní, ale budeme spasení.
Všetci sme boli nečistí,
sťa špinavý šat je všetka naša spravodlivosť.

Všetci sme jak zvädnuté lístie,
naša neprávosť nás unáša ako vietor.
Nik nevzýva tvoje meno,
nik sa nevzchopí, aby sa k tebe privinul,
lebo si skryl pred nami svoju tvár,
vydal si nás napospas našej neprávosti.

A predsa, Pane, ty si náš otec!
My sme hlina, ty si náš tvorca;
všetci sme dielo tvojich rúk.
Nehnevaj sa veľmi, Pane,
nepripomínaj si stále neprávosť.
Len pozri: my všetci sme tvoj ľud.
Tvoje sväté mestá sa premenili na púšť:
Sion spustol, Jeruzalem je zničený.

Náš svätý, náš slávny dom,
kde ťa oslavovali naši otcovia,
stal sa korisťou ohňa
a všetko, čo nám bolo drahé, obrátilo sa na trosky.
Vari sa pri tom, Pane, zdržíš,
budeš mlčať a tak veľmi nás pokoríš?

RESPONZÓRIUM

Porov. Iz 56, 1; Mich 4, 9; Iz 43, 3
R. Jeruzalem, čoskoro príde tvoja spása. Prečo sa umáraš v zármutku? Nemáš nikoho, kto by ťa potešil, že ťa zachvacuje bolesť? * Zachránim ťa a vyslobodím, neboj sa.
V. Veď ja som Pán, tvoj Boh, Svätý Izraela, tvoj Vykupiteľ. * Zachránim ťa a vyslobodím, neboj sa.

DRUHÉ ČÍTANIE

Z Komentára svätého biskupa Cyrila Alexandrijského k Jánovmu evanjeliu

(Lib. 5, cap. 2: PG 73, 751-754)

Duch Svätý sa vylieva na každé telo

Keď Stvoriteľ sveta rozhodol, že všetko obnoví v Kristovi a zavedie naozaj krásny poriadok a že ľudskú prirodzenosť opäť uvedie do pôvodného stavu, sľúbil, že mu popri ostatných daroch štedro udelí aj Ducha Svätého, lebo ináč by človek nemohol pokojne a trvalo vlastniť ani ostatné dobrá.
A tak určil čas, keď má na nás zostúpiť Svätý Duch, totiž čas Kristovho príchodu, a sľubuje ho slovami: „V tých dňoch,“ čiže v dňoch Spasiteľa, „vylejem svojho Ducha na každé telo.“
Keď prišiel čas takej veľkej štedrosti a slobody, poslal na zem Jednorodeného v tele ako človeka narodeného zo ženy podľa Svätého písma. Vtedy dal Boh Otec znova Ducha Svätého a prvý ho prijal Kristus ako prvotiny obnovenej prírody. Ján Krstiteľ to dosvedčuje slovami: „Videl som Ducha, ktorý zostupoval z neba a spočinul na ňom.“
O Kristovi sa hovorí, že prijal Ducha ako človek a nakoľko ho človek môže prijať. On je Syn Boha Otca, zrodený z jeho podstaty, už pred vtelením, ba ešte pred všetkými vekmi. A predsa sa po tom, ako sa stal človekom, nezdráha počúvať slová, ktorými sa mu prihovára Boh Otec: „Ty si môj Syn. Ja som ťa dnes splodil.“
O tom, ktorý sa z neho pred vekmi zrodil ako Boh, hovorí, že ho dnes splodil, aby nás v ňom mohol prijať za svoje deti. Lebo v Kristovi ako v človekovi je obsiahnutá celá ľudská prirodzenosť. A tak Otec, ktorý má vlastného Ducha, dáva ho ďalej Synovi, aby sme v ňom získali Ducha aj my. Preto sa ujal Abrahámových potomkov, ako je v Písme, a vo všetkom sa stal podobný bratom.
Jednorodený teda neprijal Ducha Svätého sám pre seba; lebo je to jeho Duch, a len v ňom a skrze neho sa dáva, ako sme už predtým povedali. Ale pretože sa stal človekom, mal v sebe úplnú ľudskú prirodzenosť, aby ju celú obnovil a priviedol k prvotnej neporušenosti. Ak správne usudzujeme a prijmeme svedectvo Písma, môžeme vidieť, že Kristus neprijal Ducha sám pre seba, ale v sebe skôr pre nás: veď všetko dobré nám prichádza cez neho.

RESPONZÓRIUM

Ez 37, 27-28; Hebr 8, 8
R. Ja budem ich Bohom a oni budú mojím ľudom. * A národy poznajú, že ja som Pán, ktorý posväcuje Izraela; veď uprostred nich bude navždy moja svätyňa.
V. Uzavriem s domom Izraela a s domom Júdu novú zmluvu. * A národy poznajú, že ja som Pán, ktorý posväcuje Izraela; veď uprostred nich bude navždy moja svätyňa.

MODLITBA
Večný Bože, pri narodení tvojho Syna všetkým národom zažiarila nádej na večný život; daj, aby sme stále lepšie poznávali nášho Vykupiteľa a s jeho pomocou vošli do svetla večnej slávy. Lebo on je Boh a s tebou žije a kraľuje v jednote s Duchom Svätým po všetky veky vekov.

Generované: 18. december 2008, 19:58.
www.breviar.sk © 1999-2008 Juraj Vidéky